Lad os fortælle en gammel historie på ny.
Så får vi se, hvor godt I kender den.
Der var engang -
- to kongeriger, der var hinandens ærkefjender.
Så bitter var striden mellem dem, -
- at sagnet lød, at kun en mægtig helt eller en grufuld skurk -
- kunne føre dem sammen.
I det ene kongerige levede der mennesker som I og jeg -
- regeret af en forfængelig og begærlig konge.
De var altid utilfredse -
- og misundelige på deres naboers rigdom og skønhed.
For i naboriget, Ellemosen, -
- levede alskens mærkværdige og eventyrlige skabninger.
Og de behøvede hverken konge eller dronning, -
- for de forlod sig på hinanden.
I et vældigt træ på en vældig klippe i Ellemosen -
- levede et sådant væsen.
I ville nok tro, hun var en pige ...
... men hun var ingen almindelig pige.
Hun var en fe.
Sådan.
Og hendes navn -
- var Maleficent.
Godmorgen, hr. Kantarel!
Pragtfuld hat!
Nej, du gør det ikke.
Forbier!
Godmorgen.
Godmorgen!
Nydeligt, piger!
Hvad er det for et postyr? - Grænsevagterne ...
Hvorfor skal du fortælle hende det? Det vil jeg gøre.
Sådan er reglerne, Flinte. Du fortæller noget næste gang.
Du fortalte noget sidst.
Det er mig nu og Tidselvid næste gang.
Til at fortælle mig hvad? - Fint!
Tak.
Maleficent, grænseva ...
Grænsevagterne har fundet en mennesketyv ved Juveldammen!
Undskyld.
Hun har altid så travlt med sine store vinger.
Mennesker, her ... Bare der ikke bliver krig igen.
Jeg er ikke bange.
Desuden har jeg aldrig set et menneske tæt på.
Kom frem.
Nej. De vil slå mig ihjel.
Og desuden -
- ser de hæslige ud.
Det var meget ubehøvlet.
Tag dig ikke af ham, Balthazar. Du er en flot fyr.
Man må ikke stjæle, -
- men vi slår ikke folk ihjel for det.
Kom frem. Kan du så komme frem!
Er du fuldt udvokset?
Nej.
Han er vist bare en dreng.
Og du er bare en pige.
Tror jeg nok.
Hvem er du?
Jeg hedder Stefan.
Hvem er du? - Jeg hedder Maleficent.
Nå ja.
Giv den tilbage.
Give hvad tilbage?
Havde jeg vidst, du ville smide den væk, ville jeg have beholdt den.
Jeg smed den ikke væk.
Jeg sendte den hjem, som jeg vil gøre det med dig.
En skønne dag vil jeg bo der.
På slottet.
Hvor bor du nu?
I en lade.
Er dine forældre bønder?
Mine forældre er døde.
Det er mine også.
Vi mødes nok igen.
Du skal nok ikke komme tilbage hertil.
Det er farligt for dig.
Men hvis jeg kom tilbage, ville du så være her?
Måske.
Hvad er der galt?
Din ring.
Jern brænder feer.
Undskyld.
Du har pæne vinger.
Maleficent tænkte på, hvordan Stefan smed ringen væk, -
- han, som havde så lidt, -
- så deres hænder atter kunne mødes.
Og det rørte hende dybt.
Den unge tyv, der kom for at stjæle en juvel ...
Maleficent!
... stjal noget langt mere dyrebart.
Maleficent?
Maleficent!
Efter så mange uger -
- kommer du tilbage.
Jeg mente, det var risikoen værd.
Hvad morer du dig med?
Stefan og Maleficent blev to højst umage venner.
For en stund lod det til, om så kun mellem dem, -
- at fjendskabet mellem mennesker og troldfolk rent var glemt.
Og som så ofte udviklede venskabet sig til noget andet.
Og på hendes 16-års fødselsdag -
- gav Stefan Maleficent en gave.
Han sagde, det var et ægte kærlighedskys.
Men det varede ikke ved.
Som årene gik, drev Stefans ærgerrighed ham fra Maleficent -
- og mod fristelserne i menneskenes kongerige.
Imens var Maleficent, den stærkeste blandt feerne, -
- vokset op og blevet Ellemosens beskytter.
Maleficent vandrede ofte alene omkring -
- og tænkte af og til på, hvor Stefan mon var.
Hun begreb ikke menneskenes begærlighed og misundelse.
Men det skulle hun komme til.
For menneskenes konge havde hørt om en spirende magt i Ellemosen ...
... og den ønskede han at knuse.
Holdt!
Der ligger den!
Den gådefulde Ellemose, hvor ingen vover sig ind -
- af frygt for de troldske væsener, der lurer derinde.
Men jeg har tænkt mig at knuse dem!
Kom ikke nærmere!
En konge -
- tager ikke imod ordrer fra en bevinget alf.
Du er ikke konge her.
Skaf mig hendes hoved.
Bataljon!
Fremad!
Slut op om mig!
Hold stand!
Det er mørkets væsener!
Til angreb!
Dig!
Beskyt kongen!
Du får aldrig Ellemosen! Aldrig nogensinde!
Da jeg besteg tronen ...
... lovede jeg folket ...
... at vi en dag ville erobre ...
... Ellemosen og dens skatte.
I har alle ...
... svoret troskab mod mig og mod det forehavende.
Deres Majestæt.
Besejret i kamp.
Skal det være mit eftermæle?
Jeg ser, I venter på, jeg skal dø.
Det kan ikke vare længe. Men hvad så?
Jeg vil vælge en efterfølger, -
- der skal bestige tronen og tage vare på min datter.
Hvem af jer -
- er værdig?
Dræb det bevingede væsen.
Hævn mig!
Og når jeg dør, vil kronen være din.
Maleficent?
Maleficent!
Hvordan trives du blandt menneskene?
Maleficent, jeg kommer for at advare dig.
De vil dræbe dig.
Kong Henry helmer ikke.
Jeg beder dig, tro på mig.
De talte om mangt og meget, -
- og de mange år var som visket bort.
Og hun tilgav Stefan hans dårskab og ærgerrighed, -
- og alt var igen, som det havde været engang.
Er du tørstig?
Maleficent?
Hvad er det?
Jeg har hævnet Dem, herre.
Er hun besejret?
Flot klaret, unge mand.
Du har gjort, hvad andre ikke turde.
Du vil blive belønnet.
Jeg vil gøre mit bedste for at blive en værdig tronfølger ...
... Deres Majestæt.
Fanget!
Din lede fugl!
Bliv menneske.
En dæmon!
Hvad har De gjort ved min smukke skikkelse?
Skulle jeg hellere have ladet dem tæve dig ihjel?
Jeg er ikke helt sikker.
Hold op med at brokke dig.
Jeg reddede dit liv.
Tilgiv mig.
Hvad må jeg kalde dig?
Diaval.
Som tak for, at De reddede mit liv, vil jeg være Deres tjener.
Hvad De end befaler.
Vinger.
Du skal være mine vinger.
Jeg giver eder den første af sin slægt ...
... Hans Kongelige Højhed kong Stefan.
Han gjorde det mod mig for at kunne blive konge.
Hvad nu, frue?
Hendes vinger!
Det blev en pige!
- En pige!
Nå?
Jeg så ikke noget.
Men der er kommet et ...
Hvad?
... barn.
Kong Stefan og hans dronning har fået et barn.
Der skal holdes barnedåb.
Det bliver en stor festdag.
En stor festdag -
- for et spædbarn.
Hvor herligt.
Godtfolk valfartede til barnedåben.
Selv en trio af feer, der ønskede at fremme fred og fordragelighed.
Se, der er barnet!
Jeg elsker børn!
Vil I så koncentrere jer. Jeg siger det ikke igen.
Vær hilset, Deres Majestæt.
Jeg er Pileurt fra Ellemosens troldfolk.
Jeg er Flinte, Deres Højhed.
Og jeg er Tidselvid, Deres Kongeligheder.
De har gaver med til vores datter.
Og ikke hvilke som helst gaver.
Forstår De, vi er magiske.
Og gode til børn.
Udmærket.
Dejlige Aurora, jeg skænker dig -
- skønhedens gave.
Min gave er, at du aldrig skal være trist.
Glæde skal fylde alle dit livs dage.
Kære barn.
Min gave til dig er ...
Maleficent!
Jamen dog.
Sikke et storslået selskab, kong Stefan.
De kongelige.
De højbårne. De adelige.
Og ...
... hvor kært ...
... tilmed pøbelen.
Jeg må sige, -
- at jeg blev noget såret over ikke at modtage en invitation.
Du er ikke velkommen her.
Uha da.
Hvilken pinlig situation.
De er ikke fornærmet?
Nej da.
Og for at vise, at jeg ikke bærer nag, -
- vil også jeg skænke barnet en gave.
Vi vil ikke have din gave!
Bliv væk fra prinsessen!
Ja, bliv væk!
Mærk jer nu mine ord.
Sandelig skal prinsessen vokse sig både yndefuld og smuk, -
- elsket af alle, der møder hende.
En betænksom gave.
Du gør det ikke.
Men ...
... inden solen går ned, den dag hun fylder 16 år, -
- skal hun stikke sig på tenen til en spinderok -
- og falde i en dødlignende søvn!
En søvn, af hvilken -
- hun aldrig skal vågne!
Det må du ikke gøre. Jeg bønfalder dig.
Jeg nyder at se dig krybe.
Gør det igen.
Jeg bønfalder dig.
Nuvel.
Prinsessen kan vækkes af sin dødssøvn ...
... men kun af ...
... et ægte kærlighedskys.
Forbandelsen skal bestå til tidernes ende!
Ingen jordisk magt kan ændre den!
Kong Stefan gav sine soldater ordre til -
- at indsamle hver en spinderok i kongeriget.
Rokkene blev knust og brændt, så ingen kunne bruge dem, -
- og smidt i slottets dybeste kælder.
I al hemmelighed betroede han barnets sikkerhed -
- de magiske feer.
De skulle skjule hende på et afsides sted i 16 år og en dag.
Stefan gemte sig væk bag slottets mure, -
- mens hans soldater red viden om -
- på jagt efter Maleficent.
Men hun skabte sine egne mure, -
- så Ellemosen aldrig mere skulle blive besudlet -
- af et menneske.
Og hun frydede sig over den sorg, -
- hendes forbandelse havde skabt.
Feerne påbegyndte deres hverv -
- med at opfostre Aurora i en hyggelig, lille skovhytte.
Åh nej! Er det her?
Det ser rædsomt ud.
Kom så.
Vi har brug for et mindre barn.
Eller større kroppe.
Nej, det, vi har brug for, er en ordentlig forklædning.
Hvad mener du?
Vi skal falde i ét med omgivelserne.
Og være store nok til at kunne passe barnet.
Kom nærmere, de damer.
Gør jer klar. En, to, tre, voks!
Det virkede jo fint. Nydeligt.
Nu slipper vi for spørgsmål. Vi er ikke længere feer.
Vi er tre bondekoner, der opfostrer et forældreløst barn i skoven.
Det er forbudt at flyve.
Må vi ikke flyve? - Nej. Og ikke bruge magi.
Ingen magi?! - Vi er jo langt ude i vildmarken.
I det mindste bliver vi aldrig fundet her.
Nå, der er du. Hvorfor skal du hele tiden gemme dig?
Kom så her. Sådan.
Den er så grim, man nærmest får ondt af den.
Jeg hader dig. Utyske.
Det var måske lidt for stor en mundfuld for feerne.
Hvorfor græder hun? - Det kan være, hun er sulten.
Så giv hende mad.
Vær så artig.
Sådan, ja.
Den kommer til at sulte i deres varetægt.
Det kilder ...
Hvad er der?
Du snyder! - Det så jeg godt.
Om igen. - Det må du selv om.
Din griske, smældfede ged!
Smældfede ged!
Hold op med det der.
Jeg gør ingenting.
Nogen gør noget. - Det er ikke mig.
I to driver gæk med mig, og jeg finder mig ik ...
Hold så op!
Det er din skyld!
Det er da morsomt.
Som dagene gik, mørknedes Stefan.
Langsomt blev han ædt op af paranoia og hævntørst.
Brænd hækken ned!
Antænd!
Fyr!
Flygt!
Du har svigtet mig.
Hækken kan ikke brændes ned. Den er urørlig.
Intet er urørligt!
Hverken hækken eller Maleficent!
End ikke hendes forbandelse!
Hent grovsmedene.
Se engang.
Det lille utyske falder lige straks i afgrunden.
Hvad er der?
Hej.
Gå din vej.
Gå.
Gå din vej.
Jeg bryder mig ikke om børn.
Op, op.
Smut så med dig.
Som Maleficent havde sagt, -
- voksede Aurora sig både yndefuld og smuk ...
Fine fugl.
... fjernt fra det fornemme palads, -
- hun slet ikke mindedes.
Og årstiderne forandredes, blomsterne voksede, -
- og hun ligeså.
Hej.
Kom bare.
Sådan.
Hun forundredes over verden omkring sig ...
... og hvad der mon lå bag den frygtindgydende tjørnehæk.
Hun er nysgerrig, det lille utyske.
Men hun var ikke den eneste, der gerne ville igennem.
Se.
Er det hende? Er det Maleficent? - Jeg ved det ikke.
Før dem hid.
Det er bare en bondepige.
Det er hende!
Hvordan kunne De gøre det mod mig? - Du sagde, hvad jeg end befaler.
Bare ikke en hund.
Det var en ulv, ikke en hund.
Det er ét fedt!
De er beskidte, bidske, og så jager de fugle.
Fint. Næste gang forvandler jeg dig til en melorm.
Jeg skal gladeligt være en melorm. Hellere det end en uhumsk ...
Gad vide ...
Jeg ved, du er der.
Du skal ikke være bange.
Jeg er ikke bange.
Så kom frem.
Så bliver du bange.
Nej, jeg gør ej.
Jeg ved, hvem du er.
Gør du?
Du er min fegudmor.
Hvabehar?
Fegudmor.
Du har våget over mig hele mit liv.
Jeg har altid kunnet mærke dit nærvær.
Hvordan?
Din skygge. Den har fulgt efter mig, -
- lige siden jeg var lille.
Hvor end jeg gik, var din skygge altid hos mig.
Dig kan jeg huske.
Fine fugl.
Det er Diaval.
Goddag, Aurora.
Jeg har kendt dig, siden du var ganske spæd.
Her er præcis, som jeg havde forestillet mig.
Her er så smukt!
Jeg har drømt om at kom ...
Godnat, utyske.
Du håner mig.
Jeg ved, hvad du har for.
Jeg ved præcis, hvad du har for.
Herre.
Dronningen ønsker at tale med Dem.
Forsvind.
Hun er ikke rask.
Sygekonerne frygter, -
- at hun ikke vil overleve natten.
Kan du ikke se, vi er midt i en samtale?
Når forbandelsen glipper, vil Maleficent hævne sig på mig.
Og den dag -
- vil jeg være parat.
Hvor er de smukke.
Jeg hæver forbandelsen.
Lad den være ugjort.
Jeg hæver forbandelsen.
Lad den være ugjort.
Jeg hæver min forbandelse!
Lad den være ugjort!
Jeg hæver min forbandelse!
Lad den være ugjort!
Forbandelsen skal bestå til tidernes ende.
Ingen jordisk magt kan ændre den.
Har alle troldfolk vinger?
De fleste har.
Hvorfor har du så ikke?
Alle de andre feer kan flyve.
Jeg havde vinger engang, men man tog dem fra mig.
Mere ønsker jeg ikke at sige.
Hvilken farve var de?
Var de store?
Så store, at de slæbte efter mig, når jeg gik.
Og de var stærke.
De kunne løfte mig op over skyerne og gennem modvind.
Og de svigtede aldrig.
Ikke en eneste gang. Jeg kunne forlade mig på dem.
Hun er på vej. Hun er på vej.
Hvor er arbejderne?
I deres senge, Deres Majestæt.
Få dem straks til arbejdet.
De er udmattede.
Men jeg skal nok få dem til arbejdet ved daggry.
Jeg har brug for, de arbejder nu.
Det er midt om natten.
Ja.
Det er midt om natten.
Så væk dem.
Herre?
Væk dem -
- og få dem sat i sving!
Tiden er knap! Kom i gang!
Aurora ...
Kom her.
Sid ned.
Der er noget, jeg må fortælle dig.
Hvad?
Der findes ondskab i denne verden.
Og jeg kan ikke skærme dig mod den.
Jeg er snart 16 år, gudmor.
Jeg kan klare mig selv.
Det forstår jeg.
Men det er ikke det, jeg vil fortælle dig. - Jeg har en plan.
Når jeg bliver ældre, vil jeg bo her i Ellemosen hos dig.
Så kan vi passe på hinanden.
Du behøver ikke vente, til du bliver ældre.
Du kan bo her nu.
Det vil jeg!
Jeg vil sove i et træ -
- og spise bær og nødder.
Og alle troldfolk skal være mine venner.
Her vil jeg være lykkelig resten af mit liv.
Jeg fortæller mine tanter det i morgen.
På gensyn i morgen.
Hvor jeg dog glæder mig!
Tanter, jeg fylder snart 16.
Jeg vil leve mit eget liv.
Nej, jeg elsker jer meget højt, -
- men det er på tide at tage afsked.
I har været så gode mod mig.
Bortset fra da I kom til at made mig med edderkopper.
Goddag.
Undskyld, jeg forstyrrer, -
- men jeg er på vej til kong Stefans slot, og nu er jeg faret aldeles vild.
Kan du hjælpe mig?
Det var min skyld.
Jeg var for ...
Om forladelse.
Det er den vej.
Til slottet.
Hvad hedder du?
Philip.
Goddag, Philip.
Hvad hedder du?
Aurora.
Goddag, Aurora.
Det var hyggeligt at møde dig.
Endnu en gang undskyld for min klodsede opførsel.
Du er tilgivet.
Det glæder mig.
Jeg må hellere komme af sted.
Farvel.
Kommer du denne vej tilbage?
Intet vil kunne standse mig.
Så ses vi snart.
Meget snart.
Farvel, Philip.
Farvel så længe.
Hold op med det der.
Nå?
Drengen er løsningen.
Nej, Diaval.
Jo! Et ægte kærlighedskys kan hæve fortryllelsen.
Et ægte kærlighedskys?
Har du ikke forstået det endnu?
Jeg forbandede hende sådan, fordi det ikke findes.
Det mener De måske ...
... men hvad med Aurora?
Den dreng kan være hendes eneste chance.
Og det er trods alt hendes skæbne.
Ja, værsgo.
Lav mig bare om til en fugl eller en orm.
Jeg er efterhånden ligeglad.
Jeg er så glad for, vi skal rejse i morgen.
Vi rejser ikke i morgen.
I morgen fylder Aurora 16 år.
Og Stefan bad os føre hende tilbage dagen efter hendes fødselsdag.
Nej, han sagde på hendes fødselsdag.
Nej, dagen efter.
På. - Efter.
På! På! - Efter! Efter!
Hold så op!
Hvad er der?
Hvor vover du?
Jeg skal tale med jer.
Om hvad, min kære?
Jeg er ked af at måtte fortælle jer det, -
- men jeg fylder 16 i morgen.
Jeg flytter hjemmefra.
Hør her, unge dame.
Jeg har ikke henslæbt 16 år i denne elendige rønne -
- sammen med de to fæmikler, -
- for at du kunne ødelægge det den allersidste dag!
Vi fører dig tilbage til din far ...!
Min far?
I har fortalt mig, mine forældre er døde.
Du må nok hellere komme og sætte dig.
Fegudmor!
Jeg er her.
Hvornår ville du fortælle mig, at jeg er forbandet?
Er det sandt?
Det er det.
Mine tanter sagde, det var en ond fe.
Jeg kan ikke huske hendes navn.
De sagde ...
... hun hed ...
Maleficent.
Er det dig?
Er du Maleficent?
Nej!
Du skal ikke røre mig.
Du er ondskaben i denne verden.
Det er dig!
Find drengen!
Send øjeblikkeligt alle soldater til østfløjen.
Porten skal ikke bevogtes.
Hun skal kunne gå ... - Undskyld mig, Deres Majestæt.
Vi fandt denne tøs ved porten.
Hun hævder at være prinsessen.
Far.
Det er mig, Aurora!
Du ligner såre din mor.
De kommer med dig en dag for tidligt.
De tre idioter!
Lås hende inde på hendes værelse.
Af sted.
Gør soldaterne klar. Maleficent er på vej.
Hvor er det skønt at være lille igen!
Se mine fødder!
Jeg elsker mine bittesmå fødder!
Koncentrer dig! Vi skal finde Aurora!
Ellers hugger kongen hovederne af os.
Aurora ...
Vent!
Prinsesse?
Jeg søger en pige.
Det siger sig selv.
Jeg skal bruge en hest.
Aurora ...
Kom så, Diaval!
Aurora ...
Hurtigere, Diaval!
Hun skal stikke sig ...
... på tenen til en spinderok ...
... og falde i en dødlignende søvn.
Ingen jordisk magt ...
En dødlignende søvn!
Det er forbi.
De har fjernet vagterne. Han venter på Dem.
Hvis vi går derind, slipper vi aldrig ud i live.
Så lad være at gå med. Det er ikke din kamp.
Ih, mange tak.
"Jeg har brug for dig, Diaval. Jeg klarer det ikke uden dig."
Jeg kan godt høre dig.
Se på hende.
Se, hvad I har gjort.
Hun sover jo kun.
Hun sover kun, -
- siger du?
Hun sover kun.
Hun sover kun -
- for evigt!
Hvad med kysset?
Et ægte kærlighedskys!
Ægte kærlighed findes ikke.
Men det er hendes eneste chance, Deres Majestæt.
Frue.
Hvad skal vi dog gøre?
Vi må ikke give op. Kom nu, piger.
Vi ved jo ikke engang, hvor vi skal begynde.
Ægte kærlighed dumper ikke bare ned fra himlen.
Undskyld.
Jeg må erkende, at jeg ikke aner, hvor jeg er.
På kong Stefans slot.
Det var her, jeg skulle til.
Men jeg mindes ikke, hvordan jeg kom hertil.
Hvad skal du her? - Min far bød mig at tale med kongen.
Hvem er din far? - Kong John af Ulsted.
En prins!
Aurora?
Han kender hende.
Hvorfor sover hun?
Hun er underkastet en fortryllelse.
Er hun ikke smuk?
Den smukkeste pige, jeg nogensinde har set.
Har du lyst til at kysse hende?
I høj grad.
Så gør det.
Det ville være forkert.
Jeg har kun mødt hende én gang.
Har du aldrig hørt om kærlighed ved første blik? Kys hende!
Kom nu.
En fortryllelse, siger I?
Kys hende!
Du gjorde det ikke ordentligt.
Det skulle være et ægte kærlighedskys!
Jeg troede ellers, det var ham.
Hvad er det, I gør? - Vi må lede videre.
Jeg sagde det jo.
Jeg vil ikke bede dig om tilgivelse ...
... for det, jeg har gjort mod dig, er utilgiveligt.
Jeg var så opslugt ...
... af had og hævntørst.
Min kære Aurora ...
Du stjal, hvad der var tilbage af mit hjerte.
Og nu har jeg mistet dig for evigt.
Jeg sværger, at intet ondt skal overgå dig, -
- så længe jeg lever.
Og der vil ikke gå en dag, -
- hvor jeg ikke vil savne dit smil.
Hej, gudmor.
Hej, utyske.
Det er ægte kærlighed.
Hun er ankommet, herre.
Tager vi hjem til Ellemosen nu?
Hvis det er det, du ønsker.
Stop!
Væk!
Nej!
Bliv til en drage.
Løb, Aurora!
Hold inde!
Hvordan føles det ...
... at være en fe uden vinger ...
... i en verden, hvor du ikke hører til?
Dræb hende!
Skyd hende!
Det er forbi.
Maleficent lod tjørnehækken falde -
- og tog sin krone af.
Og hun lod Aurora se, hvordan Ellemosen havde været engang -
- for længe siden, da Maleficent endnu var barn -
- og glad af hjerte.
For sådan blev den igen.
Men ikke nok med det.
Der er hun. Skynd jer, de venter.
Vent på mig!
Vi overrækker denne krone til vores lille Aurora, -
- for hvem vi har ofret de bedste år af vore ...
Glem det.
Vore kongeriger er nu forenet.
Her ser I jeres dronning.
Det gik altså ikke helt til, som I har fået det fortalt.
Det ved jeg med sikkerhed, -
- for det var mig, man kaldte Tornerose.
Mit rige blev altså hverken forenet af en helt -
- eller af en skurk, som sagnet sagde, -
- men af en, som var både helt og skurk.
Og hendes navn var Maleficent.
Tekster af Team Irene www.nxtgn.org